Aceasta e o poveste adevărată despre prietenia ce leagă mai tare decât sângele.
Aceasta e povestea mea și a singurilor trei prieteni adevărați din viața mea.
Doi dintre ei erau ucigași ce nu au mai apucat 30 de ani.
Altul e un avocat ce nu mai pledează și trăiește cu fantoma trecutului...
prea speriat să se despartă de ea, mereu îngrozit să dea ochii cu ea.
Eu sunt singurul care poate vorbi în numele lor și al copilăriei noastre.
CARTIERUL HELL'S KITCHEN VARA ANULUI 1966
Eu și cu prietenii mei eram inseparabili...
fericiți să trăim în universul închis al cartierului.
Străzile din vestul Manhattan-ului erau locul nostru de joacă...
un regat de ciment unde noi ne simțeam conducători absoluți.
Cartierul era populat de o adunătură pestriță...
de muncitori irlandezi, italieni, portoricani și est-europeni.
Oameni duri ducând o viață dură.
Locuiam cu chirie în apartamente mici cu pereți de cărămidă roșie.
Puține mame lucrau, dar toate aveau probleme cu soții lor.
Taci naibii din gură!
Am îngropat-o pe fosta muiere, mai pot să îngrop una.
Deși violența în familie era la ordinea zilei în cartier...
nimeni nu divorța, doar unii se mai despărțeau.
Cuvântul Bisericii era lege.
Ca să se ajungă la divorț, de obicei trebuia să moară cineva.
Și totuși, în ciuda vieții grele...
cartierul nostru oferea copiilor din zonă un loc sigur...
cu care puține cartiere se puteau lăuda.
Infracțiunile împotriva celor din cartier nu erau permise.
Iar când acestea aveau loc, pedeapsa era cumplită...
iar în unele cazuri, capitală.
Un traficant de droguri din alt cartier...
a adus heroină în cartierul nostru.
O doză l-a ucis pe fiul de 12 ani al unui portorican jucător la loterie.
A fost ultimă doză vândută de traficant.
Hell's Kitchen era un spațiu al inocenței, dar condus de corupție.
Eu și cu prietenii petreceam mult timp la Sfinții Îngeri.
Dădeam o mână de ajutor în timpul slujbelor.
Toți doream să ajutăm la înmormântări pentru că primeam câte 3$.
Chiar mai mult, dacă arătai destul de serios.
Era o competiție fățișă între noi...
pentru a găsi cea mai bună și mai îndrăzneață festă.
După două săptămâni de școală...
am găsit clapeta maicilor pe holul școlii...
și, astfel, eram gata pentru feste de mare calibru.
La biserică se folosea să anunțe fetele...
să se ridice, să șadă, să îngenuncheze, să se închine...
după cât de des era folosită.
La mine în buzunar era semnul haosului.
Veți fi apărătorii credinței, veți fi soldații Domnului...
și veți primi harul Sfântului Duh.
Va fi o zi minunată, iar părinții voștri vor fi mândri de voi.
Când ați fost botezați, nașii au făcut promisiuni în numele vostru.
Acum veți confirma acele promisiuni.
Dă-mi clapeta!
- Care clapetă? - Imediat.
Să ne ridicăm.
Să ne rugăm.
Maicile sunt așa de ușor de păcălit.
Eu și John stăteam mai mult ca ceilalți în biserică.
Eram singurii din grup care ne gândeam să ne facem preoți.
Eram intrigați de puterea conferită unui preot.
O lume secretă de trădare și minciună...
unde oamenii își deschideau inima și își recunoșteau păcatele negre.
Spovedania era mai bună decât orice carte...
sau orice film, pentru că păcatele erau adevărate...
făcute de oameni pe care îi știam.
Ispita de a fi parte la asta era prea mare pentru a rezista.
Dacă suntem prinși, ne-am ars.
Dacă sunt și mamele noastre acolo?
Dacă o să ajungem să le auzim spovedania?
Dacă auzim ceva de rău?
De exemplu?
O crimă. Dacă cineva mărturisește o crimă?
Stai liniștit. Nu trebuie decât să luăm loc, să ascultăm și să ne abținem să râdem.
Câteva momente mai târziu, confesionalul prindea viață.
Mă culc cu bărbați însurați.
Bărbați cu familii.
Dimineața îmi zic că e pentru ultima dată, dar nu se întâmplă așa.
Și?
Sunt însărcinată.
Cunoști tatăl?
Cine știe?
Ce ai de gând să faci?
Știu ce ai vrea să fac.
Știu și ce ar trebui să fac.
Doar că nu știu ce-o să mă fac.
Trebuie să plec.
Mulțumesc că m-ați ascultat, băieți. Contează pentru mine.
Știu că o să țineți secretul.
Știa de noi.
Da.
De ce crezi că ne-a spus nouă toate alea?
N-am idee. Cred că voia să spună cuiva.
Părintele Robert Carillo era fiul unui hamal...
care se simțea în apele lui și în crâșma din cartier...
și în altar, la Sfânta Liturghie.
Înainte de a-și găsi chemarea, dusese o viață de găinar.
Era un prieten. Un prieten care s-a nimerit să fie preot.
Știi cât rău îți face porcăria aia?
Fiți serios, părinte, e mai bună decât fumatul. Și e și mai ieftină.
Poate. Ce-ai mai auzit? Vreo veste?
Nu, nimic.
Eu am auzit că vrei să te faci preot.
Cine-a zis asta?
Merge vorba că vrei să știi cum merg treburile la spovedanie.
Nu știu despre ce vorbiți.
Nu știi, nu?
Poate că am primit informații greșite.
Cred că da.
Ne vedem diseară.
Ce-i diseară?
Trebuie să las niște cărți și reviste...
la bătrânii și la invalizii din cartier.
- Mi-a zis mama că vrei să mă ajuți. - Nu mă-ndoiesc.
Shakes, nu vreau să intri în belele.
Fiți serios, părinte. Doar mă știți.
E tot ce vreau pentru tine și prietenii tăi.
- Atât? - Nimic mai mult. Îți jur.
Un preot n-ar trebui să jure.
Iar copiii n-ar trebui să asculte spovedaniile altora.
- Ne vedem diseară. - Bine, pe diseară.
Michael era cel mai experimentat din gașcă...
adică sărutase o fată mai mult de două ori.
Dar iubirea lui adevărată era Carol Martinez.
Corcitura cartierului, cu sânge portorican și irlandez...
a fost crescută de tatăl ei, după ce mama îi murise la naștere.
Carol nu avea simpatii anume, dar se simțea bine în compania noastră.
Totdeauna puteam conta pe Carol să țină de șase la diverse premiere.
În timp ce mulțimea făcea rând la bilete, așteptând să vadă patinatorii...
noi priveam printr-o gaură...
la câteva zeci de femei frumoase și aproape goale...
care se pregăteau pentru spectacol.
Cam așa trebuie să arate raiul.
Doamne Dumnezeule!
- Vrei să arunci și tu o privire, Carol? - De parcă ar fi ceva ce nu știu.
Ești așa de norocoasă.
E așa de frumoasă.
Dacă aș muri acum, nu mi-ar părea rău.
Când eram tineri...
cartierul nostru era condus de un tip pe nume King Benny.
În tinerețe, King Benny a ucis pentru Lucky Luciano.
Lucky Luciano a făcut mult pentru țară în timpul războiului mondial.
Dar n-ai să găsești asta în cărțile de istorie.
Se zvonea că King Benny l-a ucis pe Coll Turbatul...
ticălosul ăla de pe strada 23. Făcea contrabandă cu Schultz Olandezul...
și a deschis vreo două cluburi cu Tony Anastasia Durul.
Aveam 14 ani când am auzit prima dată de el.
Se zvonea că în copilărie nu era mare lucru de capul lui.
Tot timpul era bătut măr în bătăile de cartier.
Iar într-o zi, dracu' știe de ce...
un irlandez de vreo 25 de ani...
l-a aruncat pe King Benny pe scări.
King Benny și-a spart toți dinții din față. Știți ce-a făcut după aia?
A așteptat.
A așteptat opt ani să-și ia revanșa față de boul ăla.
A intrat în baia comunală.
Tipul acela era într-o cadă.
King Benny și-a scos dinții din față și i-a pus pe chiuvetă.
Apoi s-a uitat la tipul din cadă și i-a spus :
"Când mă uit în oglindă, îți văd fața."
Apoi a scos un pistol...
și l-a împușcat de două ori în fiecare picior.
Apoi i-a spus tipului :
"De fiecare dată când ai să faci baie, o să vezi fața mea."
Nimeni nu s-a mai luat vreodată de King Benny.
Răzbunare.
Pot să vorbesc cu dvs. puțin?
Aș vrea să lucrez pentru dvs. O mână de ajutor, orice aveți nevoie.
- Ești fiul măcelarului, așa-i? - Da.
- Ce fel de slujbă vrei? - Orice, nu contează.
Nu contează?
Toată lumea spune că aici găsești de lucru.
Cine e toată lumea?
- Oamenii de prin cartier. - Aha.
Pot să te întreb ce naiba știu ei?
Știu că dvs. aveți de muncă.
Îmi pare rău că v-am irosit timpul.
Stai puțin.
Da?
Treci mâine dacă vrei o slujbă.
- La ce oră? - Oricând.
- Vă găsesc aici? - Tot timpul.
Prima treabă pentru Benny aducea 25$ pe săptămână...
și-mi lua 40 de minute din timpul meu.
La adăpostul întunericului, un tip îmi dădea o pungă de hârtie...
și mi se spunea la care secție de poliție să fac livrarea.
Era o modalitate perfectă de a face plățile.
Mișcă! Aici!
La să vedem ce parale ai în pungă.
Cred că sunteți nebuni. Știți de la cine luați?
Da, știm și suntem uzi de frică.
Dă-mi dracului punga!
- Ce faceți acolo? Răspundeți! - Stai liniștit.
M-au oprit și mi-au luat banii.
Ați luat banii de la băiat?
- Banii luați sunt în pungă. - Dă-mi-o!
- Du-te-n mă-ta! - Da?
- Ce mai zici acum? - Gata, stai liniștit.
O mai faceți pe grozavii? Vă simțiți cumva mititei?
Dați-mi punga.
- Acum șterge-o. - Dar ei?
- Îți pasă? - Nu.
Atunci șterge-o! Fugi!
Vreau să vină cineva cu mine. Dacă nu apărea bătrânul?
- Pe cine vrei? - Pe prietenii mei.
Crezi că ești în tabără aici?
Puteți să aveți încredere în acești puști. Îi cunosc de o viață.
Bine, ia-ți prietenii.
Părintele Bobby știa pentru cine lucrăm și nu era de acord.
Nu-l interesa cum făceam mărunțișul, ci pasul următor...
când îți cereau să iei pistolul.
Nu vroia să ajungem acolo.
Crezi că-i bine să lucrezi pentru King Benny?
- Les bani. - Les bani din multe.
Nu ca aici.
Mai tuturor preoților le place să predice din amvon.
Părintelui Bobby îi plăcea să vorbească în timpul unui meci de baschet.
Bună aruncare.
Vreau să mergi la un curs de desen.
Știți că nu-mi permit cursurile.
Nu trebuie să plătești. Profesorul mi-e prieten.
N-ar fi decât o pierdere de timp, părinte.
Poate, dar ar putea fi și primul pas.
- Primul pas spre ce? - Spre o viață normală.
- Te poate ajuta să scapi de aici. - Pe toți.
Băieți, stăm la taclale sau jucăm baschet?
Vreau să vă spun o poveste.
Nu-i ăia despre leproși, da? Am avut coșmare de pe urma ei.
Nu. E despre Michelangelo. S-a născut sărac, așa că voi.
A fost pictor și sculptor.
A primit o slujbă de la Papă. Muncă cinstită, bani frumoși.
Bine, părinte, dar de ce l-a chemat Papa pe el?
Papa îl căuta pe cel mai bun pictor pentru tavanul bisericii sale din Roma.
- Nu prea sună a cine știe ce slujbă. - Pentru Michelangelo era.
Michelangelo avea nevoie de ea pentru că ar fi primit foarte mulți bani.
Astfel putea plăti cămătarii ce-l căutau pe taică-său.
Ce era taică-său?
Un escroc mărunt.
Escroca oamenii de bani, capre, oi.
- Capre? - Păsări, orice putea.
Păsări?
- Știți ce s-a întâmplat? - Ce?
A pictat un tavan de neuitat.
A pictat de parcă era atins de harul Domnului.
- A plătit împrumuturile? - Până la ultimul.
Cât i-a luat să picteze tavanul?
Vreo nouă ani.
Atunci e ditamai tavanul.
Mie mi-a pictat un portorican apartamentul în două zile.
Și era și olog.
Nu știu ce am să mă fac cu voi.
Dați-ne și nouă ceva de pictat și ne descurcăm noi.
Știți ce a pictat? Capela Sixtină.
Capelă a șasea? Cine le-a pictat pe celelalte cinci?
IARNA ANULUI 1967
Evenimentele externe nu însemnau nimic.
Într-o societate în continuă modificare...
urmăream imaginile în fiecare seară la televizor.
Tineri protestatari vorbeau despre cum ne vor schimba ei viață...
și cum vor salva ei lumea.
Dar în timp ce își strigau sloganele...
eu și cu prietenii mei mergeam la înmormântările tinerilor din cartier...
care veneau din Vietnam în saci.
Urmăream fetele de la televizor cu scepticism...
fețele celor protejați de bogăție și de poziția lor socială.
O armată de feministe din ce în ce mai mare mărșăluia de-a lungul țării...
cerând egalitate.
Mamele noastre tot se îngrijeau de bărbații lor...
care le maltratau și fizic și psihic.
Pentru mine și prietenii mei aceste progrese nu aveau nici o valoare.
Tot atât de bine ar fi putut să aibă loc într-o altă țară, în alt secol.
Mintea noastră era în altă parte.
Noi eram cu părintele Bobby într-un salon de spital, în vizită la John...
care avea un plămân perforat...
cadou de la unul din amanții prea zeloși ai mamei lui.
Sper că îți place. Să nu-mi zici că nu-ți place.
Părintele Bobby n-a lăsat lucrurile așa.
Am dat duminică. Mă grăbesc, pricepi?
- John Reilly. - Micul ticălos.
A călcat pe bec, așa că l-am atins. Dar nu tare.
- L-ai băgat în spital. - E în viață, nu-i așa?
Dacă e deștept, a învățat lecția.
- Cât chile ai? 100, 105? - Da.
Ești mare. Cât crezi că are John Reilly?
35, 40? Nici măcar la categoria pană.
Dacă ar fi fost un meci, ai fi depășit categoria ta.
A fost doar o palmă, mă-nțelegi? Nimic mai mult.
Data viitoare o să ai de-a face cu mine.
Deși nici eu nu-s în categoria ta, cântăresc mai mult de 40 de chile.
Iar la sfârșit n-o să ai nevoie de doctor.
O să ai nevoie de preot să-ți cânte prohodul.
Ne vedem la biserică.
Părintele Bobby ar fi fost un ucigaș bun.
Păcat că l-am pierdut în favoarea bisericii.
Scorul era de 7-6 în ultimă rundă dintr-un meci de baseball în stradă...
împotriva lui Hector Maldonado și a trei dintre prietenii lui.
Arde-l, Davy! Rade-l pe maimuțoi! E dus cu pluta!
Ciocu' mic!
- Cine-i tipa? - Sora lui.
Ce-a pățit?
Nu-s sigur, are un fel de cancer la picioare.
Vezi-ți de meci. Bagă punct.
Nu te lăsa, Davy, arde-i una împuțitului! Nu poate să te atingă!
N-ai tu picioare, dar în schimb ai gura mare!
Punct.
Bravo, Davy!
La ce naiba te uiți, măi frâna?
E fermecătoare.
Arde-i, Davy!
Poți să-l învingi, Michael.
Ți-am zis eu că nu-i de mămăligă!
Închide botul, javră oloagă!
Puteai să o ajuți să treacă strada sau să-i cumperi o înghețată.
Nu trebuia să pierzi meciul.
Acum suntem și Armata Salvării.
Știi de ce nu există și o Marină a Salvării?
Gata jocul, rataților. Săriți cu paralele. 1$ de căciulă.
- Nu-i mai bun ca tine. - Azi a fost.
Tu ai vrut să fie așa.
Asta doar pentru că irlandezului ăla îi plac fetițele oloage.
Păstrează distanța, Grăsane, ai priceput?
Sunteți niște mucoși. O să vă coste chestia asta.
Și când o să se întâmple, o să fie de rău.
Asta e treaba noastră, nu a ta, s-a înțeles?
Trebuie să te ții tare.
Dacă vă miros că sunteți slabi, vă spulberă.
Vedeți strada aia?
Strada aia e mâncarea, iar voi sunteți aperitivul.
O să vină cineva și-o să vă halească, iar până la desert veți fi uitați.
Nu te ambala, Grăsane. A fost doar un joc.
Da, dar să fii slab devine un obicei.
Trebuie să fii dur și să modelezi viața după tine.
Am înțeles, liniștește-te.
Parcă am sta la taclale cu Confucius.
Te crezi interesant, pămpălăule. Eu îți dau un sfat prietenesc.
Mă asculți sau nu, tot ăia e pentru mine.
Mersi mult, Grăsane.
Adevărul e că toți eram surprinși de faptele lui Michael.
Pentru el, pierderea meciului...
și dedicarea victoriei unei fete în scaunul cu rotile...
a fost un lucru îndreptățit.
VARA ANULUI 1967
Hai să mergem să facem o baie.
Afară erau 37 de grade în ziua în care viața noastră s-a schimbat definitiv.
Mă prăjesc al naibii aici sus. Hai să ne luăm niște cornuri...
niște apă minerală și să mergem în port, la apă.
- Nu simți briza de aici? - Care briză?
- Avem zid roată-mprejur, geniule. - Nici dracu' n-ar rezista.
Tăceți dracului odată! Vreau să mă bronzez.
Sunt 37 de grade.
- Simt o urmă de briză aici. - E o briză fierbinte.
De mult nu l-am mai făcut pe vânzătorul de hot dog.
Nu știu, Mikey. Tipul ăla nu e ca alții.
L se pune pata dacă încerci să-l tragi în piept.
Putem să mâncăm hot dog sau putem să molfăim salivă. Alegeți.
Saliva nu e riscantă.
Corect, nu merită să pățim ceva pentru niște hot dog.
În orice caz, al cui rând e?
Al tău.
- Da, e rândul tău. - Al meu? Nu-i rândul meu.
- Ba da. - Eu am fost luna trecută.
- Acum două săptămâni... - Ba nu.
- Luna trecută. - Ce spui? Am fost chiar după el.
Nu mă duc. E prea cald.
Dacă o să cobor, leșin.
Muștar și ceapă. Fără apă minerală.
Te cunosc.
Arăt ca mulți alții.
Planul era simplu.
Trebuia să mă duc până la vânzătorul de hot dog și să comand.
După ce vânzătorul îmi dădea hot dog-ul, eu o ștergeam fără să plătesc.
Vânzătorul avea două opțiuni, nici una foarte atrăgătoare.
Ori rămânea pe loc și înghițea gălușca, ori o lua la fugă după mine.
Dacă fugea, ar fi abandonat căruciorul...
iar prietenii mei s-ar fi înfruptat pe săturate.
Am nevoie de două șervețele.
Plătește-mi, hoțule!
Hot-dog, ketchup...
L-am luat și am fugit.
Am trecut pe lângă curățătorie și atelierul de reparații încălțăminte.
Vânzătorul s-a luat după mine, cu o furculiță în mână.
Nu-mi dai doi?
Chestiile astea sunt mai grele decât par.
Geniule, sunt butelii pentru a menține mâncarea caldă.
Da' sunt al naibii de grele!
Ce ziceți, îl putem împinge noi trei?
Să-l împingem încotro?
Vreo câteva străzi mai încolo. O să aibă o surpriză tipul...
când se întoarce și nu-și găsește căruciorul.
Vânzătorul obosise între străzile 47 și 9.
Eram pe trotuarul celălalt.
Era obosit, dar nu se dădea bătut.
Putea să mai alerge fără probleme, atât de nervos era.
Gata. Renunță.
Ce s-a întâmplat, Mikey?
Shakes întârzie. Ar fi trebuit să se întoarcă de acum.
Se descurcă. Îl cheamă Shakes.
Trebuia să luați de mâncare, nu căruciorul.
- Acum spui? - Uite-l că vine!
Încă te urmărește? Fugiți!
Am un plan. Să intrăm la metrou!
Planul era la fel de simplu și tâmpit precum tot ce-am făcut noi vreodată.
Urma să ținem căruciorul înclinat pe buza scării...
și să-l așteptăm pe vânzător.
Urma să-i dăm drumul de cum îl apucă de mâner.
Apoi o ștergeam în timp ce el s-ar fi luptat să aducă pe trotuar căruciorul.
Nici până azi nu știu de ce am făcut-o. Dar aveam să plătim pentru asta.
A durat doar un minut, însă în acel minut totul s-a schimbat.
Nu-l mai pot ține!
- Nu-i da drumul! - Nu-l mai pot ține!
Nu-l mai pot ține!
Oprește-te! O, Doamne, nu!
La naiba!
Doamne Dumnezeule! Ce-ați făcut, băieți?
Ce-ați făcut, pentru numele lui Dumnezeu?
Cred că am omorât un om.
Pe când James Caldwell se refăcea încet în spitalul St. Clare...
am fost acuzați de comportament periculos...
și am rămas în custodia părinților.
Îmi cer scuze, tată.
N-o să-ți fie de folos.
Liniștește-te. Nu e momentul să-ți iei câmpii.
O să ajungi la închisoare. N-ai nici o idee ce înseamnă!
E doar un copil. N-ar trebui să facă pușcărie!
Nimeni din familia asta n-ar trebui!
Am făcut eu destulă pentru toți!
Am auzit că vă mai trebuie o mână de ajutor.
Îți mai amintești ce trebuie să faci?
Mai ușor cu apa, să dau tuturor vin sfințit...
și să sun clopoțelul de fiecare dată când cineva începe să moțăie.
Pregătește-te. Mai avem cinci minute până la liturghie.
Îmi va fi dor de asta.
Îmi va fi dor de toate astea.
Am încercat tot ce-am putut, dar toate ușile mi-au fost închise.
Aș putea să fug. Cu toții am putea.
Să ne dăm la fund o vreme.
Nimeni nu ne va căuta.
Nimănui nu-i va păsa de noi, unde vom merge.
Dacă fugiți acum, veți fi pe fugă toată viața.
Dacă vă ascundeți nu înseamnă că va dispărea și problema. Oamenii nu uită.
Trebuie să înfrunți situația.
Nu pot, părinte.
Nu vreau.
Sunt prea speriat s-o înfrunt.
Și eu sunt speriat.
Nimeni nu e mai speriat ca mine, dar trebuie să o faceți și pe asta.
Va fi bine. Veți ieși cu bine de acolo.
Mă-nțelegi?
Să mergem, ne așteaptă enoriașii.
Am numărat trei bețivani și patru văduve când am venit.
Plus Ralphie Grăsanul care trage tare la aghioase în ultimul rând.
De vină e ploaia. Vremea rea aduce întotdeauna lumea.
E unul dintre preferatele mele.
Ce anume?
"Orice faceți pentru frații mei, faceți pentru mine.' '
Hai.
Niciodată nu l-am considerat om pe vânzător...
nu în felul în care îi vedeam pe vecini.
Nici nu ne pasă prea tare de el, încât să-l tratăm cu respect.
Puțin ne pasă că muncea din greu, că avea o soție...
și doi copii în Grecia pe care spera să îi aducă în țara asta.
Nu băgăm de seamă cât de mult muncea.
Nu vedeam nimic din asta. Vedeam doar o masă pe gratis.
ÎN DUMNEZEU NOI CREDEM
Thomas Marcano, curtea te condamnă la internarea...
pentru o perioadă nu mai lungă de 18 luni și nu mai scurtă de un an...
în Centrul de Reeducare Wilkinson.
John Reilly, curtea te condamnă la internarea...
pentru o perioadă nu mai lungă de 18 luni și nu mai scurtă de un an...
în Centrul de Reeducare Wilkinson.
Lorenzo Carcaterra...
având în vedere că ai ajuns la fața locului...
după ce furtul căruciorului avusese loc...
curtea te condamnă la detenție...
nu mai mult de un an și nu mai puțin de 6 luni în Centrul de Reeducare Wilkinson.
Michael Sullivan.
Curtea te condamnă la detenție...
pentru nu mai mult de 18 luni și nu mai puțin de un an...
în Centrul Wilkinson.
Și aș adăuga că, dacă nu ar fi intervenit...
părintele Robert Carillo, care te-a lăudat cu vârf și îndesat...
te-aș fi condamnat la o pedeapsă mult mai dură.
Încă am îndoieli cu privire la bunătatea ta înnăscută.
Doar timpul va arăta dacă am greșit.
- Ați putea să îmi faceți o favoare? - Ce dorești? Spune.
În ultimele două săptămâni...
părinții mei păreau gata să își ia gâtul.
- Vreți să aveți grijă de ei în locul meu? - Da.
Și orice auziți despre mine, spuneți-le că mă descurc bine.
Vrei să mint?
E o minciună nevinovată, părinte. Nu o să fie foc.
Gata, să mergem.
- Fii tare! - Voi fi.
Centrul de Reeducare Wilkinson avea 780 de tineri delicvenți...
repartizați în cinci sectoare separate.
Din exterior, instituția semăna...
cu ceea ce doreau cei ce o conduceau să semene/
O universitate sau o școală ca oricare alta.
Michael, Tommy, John și eu am fost duși la etajul doi al sectorului C.
Fiecare aveam câte o cameră de 3,5 metri pătrați.
Eram în cameră de mai puțin de o oră când m-a cuprins panica.
Nu-ți ia prea mult să afli cât de tare ești...
sau cât de puternic poți fi.
Am știut din prima mea zi la Wilkinson că nu sunt nici tare, nici puternic.
Bună, Carcaterra.
Aruncă-ți hainele pe podea.
Aici?
Da' ce vrei, cabină de probă? Nu avem așa ceva.
Jos cu țoalele!
În fața dvs.?
Grăbește-te.
Ce e prostia aia din jurul gâtului? Scoate-l.
E un medalion cu Sfânta Maria, Maica Domnului.
Mă doare în cot a cui maică e. Dă-l jos!
Jos cu tot de pe tine.
- Vreți să stau aici gol? - Văd că ai început să pricepi.
Știam eu că voi, cei din Hell's Kitchen, nu sunteți atât de proști pe cât se spune.
Și acum?
Îmbracă-te.
Erau patru paznici pe fiecare palier...
iar unul, Nokes, era șeful lor pe palierul nostru.
Ferguson era fiul unic al unui polițist ucis, din New York...
și era pe lista de așteptare a secțiilor...
din New York și comitatul Suffolk.
Styler avea nevoie de slujbă de la Wilkinson pentru a-și plăti studiile la drept.
Addison absolvise un liceu local...
și nu vroia altceva decât o slujbă sigură cu un salariu bun.
Băieții internați la Wilkinson nu erau tocmai nevinovați.
Acela era locul cel mai potrivit pentru ei.
Mulți își ispășeau a doua sau a treia condamnare.
Toate pentru infracțiuni violente.
Puțini regretau ceea ce făcuseră.
Cât despre reabilitare, să fim serioși.
De ce naiba ai făcut asta?
Te-ai apropiat de mine.
Și?
Mă deranjează.
Nu vreau să fiu în preajma ta sau a prietenilor tăi speriați.
N-ați învățat nimic cât ați stat aici.
Sunteți aceeași gașcă de nătărăi...
ca și în ziua în care ați sosit.
Toată lumea să meargă și să termine de mâncat.
Nu mai e nimic de văzut.
Stați jos! Ieși afară!
Hai.
Grăbiți-vă!
- Valabil și pentru mine? - Nu, pentru tine nu.
Tu du-te în camera ta. Ți-ai terminat prânzul.
Hai.
Noi doi o să terminăm chestia asta foarte curând.
Poate la cină.
Ați apucat să mâncați ceva, băiețași din Hell's Kitchen?
Am apucat să o miros.
Să o miroși, zici.
E bună.
Unde vă duceți?
Ați zis să luăm prânzul.
Voi nu trebuie să stați iar la rând să luați masa...
pentru că aveți destulă mâncare chiar unde stați.
Poți să o miroși.
Nu mi-e foame.
Mă doare în cot dacă ți-e foame sau nu.
Mănânci pentru că așa spun eu.
Tot nu mi-e foame.
Eu îți spun dacă ți-e foame sau nu. Acum mănâncă.
Mă scuzați, voi la ce naiba vă uitați?
În genunchi, nenorociților și terminați-vă prânzul!
Hai, mâncați! Doar nu credeți că veți sta toată ziua aici!
Aveți niște piure și gelatină.
Mâncați odată, târâturilor! N-avem toată ziua la dispoziție.
Grăbiți-vă.
Nici un papagal din sala asta nu pleacă până ratații de colo nu-și termină prânzul!
Ați priceput?
Tu, ține o bucată de pâine.
Nu are farmec prânzul fără o bucată gustoasă de pâine! Mănâncă!
Să vă văd. Așa, așa, e bine.
Să vadă toți cum respectați regulile mele.
Reguli! Ați înțeles?
Vedeți, băieți, cum respectă regulile mele?
S-a terminat schimbul tău, Nokes.
Încă nu am terminat. Mai am câteva lucruri...
de terminat înainte de plecare.
E schimbul meu acum. Termin eu ce e de terminat.
Nu te băga. Nu te privește pe tine.
Ba mă privește.
Nu te pune cu mine, băiete.
Nu, Nokes, tu te pui cu mine.
Te rog.
Ai intrat pe terenul meu.
De data asta, nu te mai deranjez.
Mă mulțumesc cu ce se poate.
Ridicați-vă, băieți!
E grav, ascultați-mă...
Nu vă înțeleg.
Nu cred că înțelegeți ce înseamnă să ai reguli.
Trebuie să respectați regulile și disciplina.
N-am idee cum era viața de acasă...
dar la mine acasă respectăm regulile lui taică-meu.
Și dacă nu-l ascultam, plăteam cu vârf și îndesat.
Erau reguli și disciplină.
Uneori nu era plăcut, dar așa am învățat.
Am învățat, ascultați-mă pe mine.
Acolo la dreapta. Așa. Haideți.
Nu e mare lucru, sincer.
Reguli și disciplină.
Așa începe și așa se sfârșește povestea.
Clar?
Cu fața la perete.
Și tu.
Am fost deranjați în sala de mese...
dar aici nu ne mai deranjează nimeni.
Ce vreți?
O partidă de sex oral.
Cu fața la perete!
În genunchi.
Cu fața la perete.
Cuvintele nu pot descrie ce perversiuni sexuale am îndurat.
Am îngropat amintirile cât mai adânc posibil.
Îmi amintesc foarte clar că în noaptea aia de octombrie...
împlineam 14 ani...
și mi se sfârșea copilăria.
Chiar de la început i-am scris tatei să nu vină în vizită...
nu aș fi putut să mă uit la el și să îl las să vadă...
tot ceea ce se întâmplase.
Michael a făcut la fel cu familia lui.
Mama lui Tommy nu era în stare să îl viziteze.
Mama lui John venea o dată pe lună.
Dar nimeni nu-l putea opri pe părintele Bobby să ne viziteze.
Să încercăm să părem bucuroși, bine?
Nokes ne-a avertizat să nu-i spunem nimic părintelui Bobby.
Dacă am fi spus ceva, pedeapsa urma să fie cumplită.
Ai slăbit puțin.
Mâncarea nu e tocmai ca acasă.
La loc.
Azi vă văd pe toți patru.
Îl iubeam pe părintele Bobby, dar nu puteam să mă uit la el.
Mi-era teamă că va vedea prin mine...
dincolo de frică și rușine, direct adevărul.
Shakes, e ceva ce vrei să-mi spui?
Ceva anume?
Nu ar trebui să mai veniți pe aici, părinte.
Vă sunt recunoscător...
Dar nu cred că se cuvine să faceți asta.
Am trecut azi, în drum, pe la altă închisoare pentru a vizita un vechi prieten.
Aveți vreun prieten care să nu fie în pușcărie?
Nu atât de mulți pe cât mi-aș dori.
Pentru ce e închis?
Crimă triplă. A ucis trei oameni acum 15 ani.
- Și e un prieten bun? - Cel mai bun.
Am copilărit împreună.
Eram apropiați, ca tine și prietenii tăi.
Am fost amândoi trimiși aici.
Așa e.
Și nu a fost ușor.
Cum nu e ușor pentru tine și prietenii tăi.
Acest loc l-a distrus, l-a făcut complet insensibil.
Să nu lași acest loc să-ți facă același lucru și ție, Shakes.
Să nu-l lași să te facă să crezi că ești mai tare decât ești.
Trebuie să plec, părinte.
Ne vedem în cartier.
Mă bazez pe tine.
Șterge-ți lacrimile. Nu-i lăsa să ți le vadă.
Nu-i lăsa să vadă că plângi. Nu le da satisfacție.
Ai să ieși de aici una, două.
O să fie bine.
Nu vroiam să plece.
Nu m-am simțit atât de aproape de cineva cum m-am simțit față de el în acea clipă.
Unii deținuți, deși o făceau pe durii în timpul zilei...
plângeau și ei până adormeau.
Se plângea și altfel.
Acest plâns era diferit de cel din frică și singurătate.
Era un plâns înăbușit. Sunetele chinului.
Aceste plânsete pot schimba o viață.
Sunt plânsetele care, odată auzite, nu mai pot fi șterse din memorie.
Într-o noapte, prietenul meu John plângea astfel...
după ce Ralph Ferguson i-a făcut o vizită.
CENTRUL DE REEDUCARE WILKINSON
Mă așteptam să citesc 30 de recenzii la sfârșit de săptămână.
Am doar șase, ceea ce înseamnă că lipsesc câte?
Aici e cursul de engleză. Matematica e în altă clasă.
Vreau să vă ajut. Poate nu mă credeți...
sau poate nu vă pasă, dar e adevărul.
- Ai un minut? - Ce, am făcut ceva rău?
Nu. Te-ai descurcat de minune cu recenzia.
Se vede că ți-a plăcut cartea Contele de Monte-Cristo.
E cartea mea preferată. Îmi place și mai mult de când sunt aici.
De ce?
Contele nu s-a lăsat învins de nimeni.
A îndurat de toate, bătăi, insulte, de toate.
Și a învățat din toate.
Iar când a sosit clipa prielnică pentru el, a acționat.
- Îți place asta? - Nu, o respect.
Ai un exemplar al cărții acasă?
Am povestea în revistă de benzi desenate.
Nu e același lucru.
Trebuie să plec. O să lipsesc la apelul de dimineață.
Stai puțin. Am ceva pentru tine.
CONTELE DE MONTE CRISTO
- Cred că ți-ar plăcea să o ai. - Vorbiți serios?
Iubești cartea aceasta foarte tare. Ar trebui să ai și tu un exemplar.
- Nu pot să vă plătesc. - E un cadou.
- N-ai mai primit cadouri și înainte? - A trecut ceva vreme.
- E felul meu de a spune mulțumesc. - Pentru ce?
Pentru că mă asculți, chiar dacă ești singurul.
Sunteți un dascăl bun, d-le Carlson.
Putem discuta cartea vineri la oră...
dacă tu crezi că îi va prinde povestea contelui.
Sunt șanse mari.
Vreun capitol anume din care vrei să citesc?
E ușor. Capitolul în care evadează din închisoare.
Poftim, deșteptule. Treci la carceră!
Era doar un meci, doar un meci de fotbal, nimic mai mult.
Pe care mi-aș fi dorit să nu-l fi jucat niciodată.
Paznicii împotriva prizonierilor. Ei se antrenau de patru ori pe săptămână.
Echipa noastră s-a format în lunea de dinaintea meciului.
Am avut două ore de antrenament. N-a avut prea mult efect.
Nu trebuia să câștigăm. Trebuia doar să facem figurație.
- Cine-i cel mai tare de aici? - Cum adică, tare?
- Cine știe să se facă ascultat? - Rizzo. Puștiul negru de colo.
Michael a văzut oportunitatea, șansa de a echilibra meciul.
Dar avea nevoie de ajutor. Avea nevoie de Rizzo.
Puștiul negru cu nume italienesc. Cu Rizzo de partea noastră, aveam o șansă.
Măi albule, eu nu știu ce jucați voi pe străzi.
Nu-mi pasă. Dar aici, paznicii controlează meciul...
- în așa fel încât să-l câștige ei. - De ce?
Mă lasă în pace, pricepi? Ei își văd de treaba lor, eu de a mea.
Dacă joc și îl accidentez pe vreunul, s-ar putea să schimbe placa.
Nu spun că trebuie să câștigăm. Spun doar să nu luăm o bătaie mare.
Păi, iei în fiecare zi.
- De ce ar fi sâmbătă altfel? - Fiindcă sâmbătă putem să ne revanșăm.
Tu nu ai probleme cu ei așa cum avem noi, cu tine se poartă altfel.
Pentru ei ești doar un animal.
- Mă doare-n cot. - Da, sigur.
Iar dacă îi batem sâmbătă nu o să se schimbe nimic.
Atunci de ce, albule?
Să-i facem să simtă ce simțim noi. Măcar pentru două ore.
Să nu încerci ceva necurat, negrule.
Nimeni nu va avea de suferit. Mă înțelegeți?
- Aleg cap. - A ales cap.
A ales cap. A căzut cap.
Să-i dăm drumul.
Ești un om mort, rahat cu ochi. Ești un om mort.
GAZDE - 7
OASPEȚI - 0
E cineva în stare să mă apere, fătălăilor?
Încă mai putem să îi batem! Mă simt în formă azi.
Meciul e beton!
La naiba!
Jos dracului de pe mine!
OASPEȚI - 14
GAZDE - 14
Zâmbește cât vrei, gunoi ce ești!
Timp de 90 de minute, am mutat meciul în afara închisorii...
l-am dus dincolo de porțile ferecate...
și de dealurile domoale ale zonei în care ne aflăm...
înapoi pe străzile cartierelor din mijlocul cărora veneam cu toții.
Pentru 90 de minute am fost liberi din nou.
Rizzo! Rizzo!
Rizzo.
Frumos meci, Nokes.
Învinseserăm și noi o dată. Dar n-a durat mult.
Nu putea să dureze.
Tot ce-mi doream era să mor.
Nu eram singur la izolare.
Știam că prietenii mei erau și ei la subsol.
Fiecare în celula sa, fiecare cu durerea să, înfruntându-și propriii demoni.
Și Rizzo era acolo.
Pierdusem orice noțiune a timpului.
Credeam că nu te mai trezești.
Credeam că nu mai vreau să mă trezesc.
John și Tommy sunt acolo, de partea cealaltă.
Cum o duc?
Supraviețuiesc.
Cine lipsește?
Rizzo.
L-au ucis?
L-au luat la bătaie pe rând până n-a mai rămas nimic din el.
Rizzo murise din cauza noastră.
L-am făcut să creadă că jucând împotriva paznicilor...
într-un nenorocit de meci de fotbal ar avea vreo valoare...
ce ne-ar motiva pentru a supraviețui.
Încă o dată, ne înșelaserăm.
PRIMĂVARA ANULUI 1968
Ți-au spus data eliberării?
Nokes avea o scrisoare de la șef.
Mi-a fluturat-o prin fața ochilor, apoi a rupt-o.
Când crezi că scapi?
Nu știu. La sfârșitul primăverii sau la începutul verii.
Aș vrea să mergem și noi cu tine.
Ar fi fost frumos să fi ieșit toți odată.
N-are rost să ne mai gândim. O să facem un an întreg, nu mai puțin.
Când ies, o să-l rog pe părintele Bobby să dea niște telefoane.
Să șteargă o lună sau două.
- Nu mai e nimic de vorbit. - Ba din contră.
Poate că, dacă oamenii ar ști ce se întâmplă aici, ar lua atitudine.
Nu vreau să știe nimeni.
Nici părintele Bobby, nici King Benny, nici Mancho Grăsanul...
nici maică-mea. Nimeni.
Nici eu.
Nu știu cum aș mai putea vorbi cu cineva care știe.
Nu știu pe nimeni care să trebuiască să afle despre asta.
Fie că nu mă vor crede, fie că o să îi doară în cot.
Cred că nici n-ar mai trebui să vorbim despre asta, odată ce se va sfârși.
Va trebui să acceptăm ce s-a întâmplat. Dacă vorbim, ne facem viața mai grea.
Așa că mai bine să nu mai vorbim despre asta.
Adevărul va rămâne în noi.
Vreau să ajung să dorm noaptea...
fără să-mi fie frică de cine intră în cameră și ce mi se va întâmpla.
Dacă reușesc, voi fi fericit.
Va veni și asta, John. Promit.
FORMULAR DE ELIBERARE
Se scurgeau ultimele clipe de prizonier la Centrul de Reeducare Wilkinson.
Aveam 4 copii ale formularului de eliberare. Ultimul lucru ce-mi amintea de Wilkinson.
Numitul este sănătos și poate fi eliberat.
N-am auzit cheia învârtindu-se în yală...
nici zgomotul zăvorului.
Ar trebui să dormi.
Vroiam să îmi iau la revedere. Așa facem noi.
L-am spus-o în față.
Am zis : "Nu-mi pasă de-mi plătiți ore suplimentare.
"Nu mai vreau ore suplimentare.' '
- Dar ai făcut cerere pentru asta? - Da.
Și eu am făcut cerere, dar nu mi-au dat.
Muncesc peste program trei zile. Crezi că îmi dau ore suplimentare? Nu.
O parte din noi toți a rămas acolo în noaptea aceea.
O noapte ce nu va dispărea niciodată din mintea mea.
Noaptea de 1 iunie 1968, vara iubirii.
Ultima mea noapte la Centrul de Reeducare Wilkinson.
TOAMNA ANULUI 1981
La ora 20:25 doi bărbați au intrat pe ușă.
Barmanul le cunoștea chipurile, cartierul le știa numele.
Doi dintre membrii fondatori ai găștii din Cartierul de Vest.
Erau și cei mai periculoși.
Blondul își făcuse veacul prin pușcării din vremea adolescenței.
Jefuia și ucidea fie după voia sa, fie la comandă.
Atunci era suspect în patru cazuri nerezolvate de omucidere.
Era un alcoolic și un consumator de droguri iute la mânie.
Odată l-a împușcat pe un mecanic pentru că s-a băgat în fața lui la rând.
Brunetul era la fel de periculos...
și comisese prima crimă la 17 ani.
În schimbul ei, a primit 50$.
Bea și consumă droguri...
și avea o soție pe care nu o vizită și care trăia undeva prin Queens.
- Trebuie mai mult de patru ani ca să... - O să câștige la alegerile preliminare.
Are carismă. O să reușească.
E omul nostru. Reagan e omul care o să reușească.
Salut, Jerry. Despre cine vorbesc?
Vorbesc despre discursul lui Reagan.
Dă-le celor doi bărbați ceva de băut și trece nota în contul meu.
Spune-le că republicanii nu sunt bineveniți în cartier...
și fie schimbă partidul, fie schimbă subiectul.
S-a făcut.
- Domnilor. - Da?
Domnii de colo doresc să vă facă cinste, cu o condiție.
Cunoașteți regulile : fără religie, fără politică.
Ați înțeles?
Comandă ceva și pentru mine. Mă duc până la baie.
Te pot ajuta cu ceva, șefu'?
Nu chiar acum.
Poftă bună în continuare.
TOALETE
Am luat piept de pui cu cartofi prăjiți...
și două porții de pâine. Știu că-ți place să mănânci chestii de astea.
Ce zici?
Uită-te la tipul de la masă. Uită-te bine.
Nenorocitul!
El e.
Îți bați joc de mine?
Bingo.
Uimitor.
Salut. A trecut ceva vreme.
Cine dracu' sunteți voi?
Cine dracu' v-a spus să stați jos?
M-am gândit că vei fi bucuros să ne revezi. Cred că m-am înșelat.
Credeam că o duci mult mai bine.
După atâta antrenament și eforturi...
ai ajuns să păzești banii altora.
Mi se pare o risipă.
Pentru ultima oară, ce naiba vreți?
Relaxează-te. O să-ți amintești.
Îmi dau seama cum de ne-a uitat.
Eram doar niște jucării pentru tine și prietenii tăi.
Pentru noi e puțin mai greu să uităm. Avem atât de multe amintiri de la tine.
Nu prea știi de unde să ne iei, este?
Lasă-mă să te ajut.
Îi ai în față pe John Reilly și Tommy Marcano.
Da.
Mi-amintesc.
A trecut multă vreme.
Și ce ați mai făcut?
Nu mai suntem copii acum.
Ce vreți?
Mi-am dorit întotdeauna să te văd murind.
Văd că ai comandat carne tocată.
Pieptul de pui e foarte bun aici, numai că nu o să apuci să-l guști.
Ai încurcat-o.
Erați niște mucoși fricoși amândoi.
Toți erați uzi de frică.
Am încercat să vă fac tari. Am încercat să vă fac duri.
Te-am judecat greșit, Nokes.
Și eu care am crezut că ție îți plăcea doar să abuzezi de puștani.
Ticăloșii dracului, iadul o să vă-nghită!
- O să ardeți în iad. - Da, după tine.
Te-a durut, Nokes?
Jerry.
Îmi pare rău, trebuia să fi făcut pieptul de pui sandvișuri.
- John Reilly, cum pledezi? - Nevinovat, d-le judecător.
Thomas Marcano?
Nevinovat, d-le judecător.
John Reilly și Thomas Marcano, sunteți arestați fără drept de cauțiune.
De când am ieșit de la Wilkinson, nu am vorbit unul cu celălalt...
despre ce s-a întâmplat acolo.
Am rămas prieteni apropiați, dar relația s-a modificat.
Purtați de vânt, chinuiți de întrebarea dacă vom ajunge la momentul...
în care va trebui să ne confruntăm cu trecutul.
Unul mai puțin, Shakes.
Un ce?
Un Sean Nokes.
Pe când Nokes era împușcat...
Michael era procuror în New York.
Mi-a telefonat că vrea să ne întâlnim pe strada 45, în Queens, după care a închis.
- Ce-au spus? - Ce?
- John și Tommy, ce-au spus? - Nu crezi că exagerezi cu secretomania?
Fii serios. Nokes. Au vorbit despre el?
- John a vorbit. - Da? Și ce a spus?
A spus: "Unul mai puțin, Shakes."
Am auzit că l-au luat pe Danny Snyder ca avocat.
E ceva temporar. King Benny va pune pe unul din avocații săi.
- Nu-l lăsa să o facă. Snyder e perfect. - Perfect? E un bețivan notoriu.
- E perfect. - Perfect pentru ce?
Te ocupi de știrea asta pentru ziarul tău?
- Eu? - Da.
Eu mă ocup de filme, Mikey. Întreabă-mă la ce oră începe orice film.
Sunt norocos dacă mă lasă să intru în clădire.
Vrei să luăm niște cafea?
Hai să ne plimbăm.
Le intentez proces lui John și Tommy la curtea cu jurați.
- Ai înnebunit? - Te rog, ascultă-mă.
Ia-ți liber mâine. Salvează-ți pielea, d-le avocat.
Nu mă gândesc că o să câștig cazul acesta.
Îl iau ca să pierd procesul.
Ce vrei să spui?
Vreau să spun că e timpul răzbunării.
John și Tommy au dat tonul deja. A început.
E cam încâlcită treaba, nu e cum am plănuit-o eu, dar asta e.
- Iar tu și cu mine o vom termina. - Vom termina ce, Mikey?
Cât de recent ai citit Contele de Monte Cristo?
Nu mai știu, acum 10 ani.
Vezi tu, eu citesc câte puțin în fiecare seară.
Caut cuvinte ca "răzbunare". "Dulce răzbunare, ai venit.' '
Vremea răzbunării. Vremea noastră.
Ce tot spui?
Vreau să spun că e timpul să facem ceva.
Vreau să spun că e timpul să terminăm cu povestea asta.
Hai să ne plimbăm.
Așa că am cerut eu cazul.
Le-am spus că sunt din același cartier cu acuzații...
și că știu mentalitatea zonei.
Iar ei m-au crezut.
Iar legătura dintre John, Tommy și Nokes?
Care legătură? Toate dosarele despre minori sunt distruse după șapte ani.
Nu am fost niciodată la Wilkinson.
Vreau să-i prind pe paznici. Vreau să distrug Centrul Wilkinson.
Să demolez sistemul.
Adam Styler, polițist sub acoperire. E la Narcotice în Queens.
Are șmenuri cu traficanții și primește bani și droguri. Consumă cocaină.
Alte informații personale ai aici.
Henry Addison. Lucrează pentru primar, dacă poți să crezi asta.
Șef al Direcției Suport Comunitar în Brooklyn.
Obiceiurile sale sexuale nu s-au schimbat. Tot îi mai place sexul cu puștani.
Ralph Ferguson. E la o agenție de asistenți sociali în Long Island.
De cât timp lucrezi la astea?
Recent divorțat, are un copil...
iar duminică predă la școala catolică.
- Nu prea îl ai la mână cu nimic. - Tocmai de asta îl vreau pe nemernic.
Planul e de a-l aduce pe Ferguson drept martor.
Să-l tragem de limbă despre prietenul lui, Sean Nokes.
Odată ce-i în boxa martorilor, dau în vileag cele petrecute la Wilkinson.
Ești sigur, Mike, că vrei să apuci pe calea asta?
Am îngropat lucrurile astea de multă vreme.
Tot mai dormi cu lumina aprinsă?
Vrei ca John și Tommy să știe ceva despre aceste lucruri?
Nu, totul va fi mai credibil la tribunal dacă ei nu sunt implicați.
Verdictul "nevinovat" trebuia să nu poată fi pus la îndoială.
Danny Snyder trebuia să rămână avocatul lui Tommy și al lui John.
Planul lui Michael se baza foarte mult...
pe informațiile și discreția cartierului.
Iar cartierul avea din plin, din ambele.
Am pus la punct o metodă simplă de comunicare.
Dacă Michael mă căuta, îmi lăsa mesaje la muncă...
să o sun pe prietena mea fictivă, Gloria.
Dacă eu vroiam să dau de Michael, cineva din cartier...
cumpăra o ediție matinală a The New York Times...
scria "Edmund" în colțul din dreapta sus al secțiunii de știri...
și-l aruncă la ușa apartamentului lui Michael.
Ca planul să reușească...
ceream secret total de la cei în care aveam deplină încredere.
Planul depindea de viața lui Michael...
și asta însemna că gașca lui John și Tommy trebuia să știe...
că el nu trebuie ucis.
După acea noapte, Michael nu mai era de găsit pentru noi.
Singura dată când urma să ne mai vedem era la tribunal.
- Asta-i tot? - Nu tocmai.
Patru martori au văzut crima și sunt dispuși să depună mărturie.
Trebuie să mai reducem numărul.
- O să vorbesc cu King Benny. - Bine.
Pot să mă descurc cu doi, dar trebuie să aduci unul și pentru noi.
- Un ce? - Un martor.
Un martor care să le ofere un alibi lui John și Tommy pentru noaptea crimei.
Un martor intangibil.
- Nu există și un nume pentru asta? - Un judecător i-ar spune sperjur.
- Iar noi cum îi spunem? - O favoare.
Sus!
- Tony? - Da, King?
- Adu-l pe Danny Snyder să vorbesc cu el. - Cine, Danny Snyder, avocatul?
- Cunoști mai mulți Danny Snyder? - Nu, King.
Adu-l pe cel pe care îl cunoști.
Nu mai pot face asta, trebuie să vă anunț. A trecut ceva vreme.
Aveți nevoie de cineva mai tânăr. Cineva cum eram eu odată.
Nu am nevoie de cineva mai tânăr.
Nu are experiență, nu știe cum să se descurce în tribunal.
Eu sunt norocos dacă găsesc tribunalul.
Am avut doar patru cazuri anul trecut. Știți câte am câștigat?
Nici unul. Atât de multe.
În două cazuri, cred că juriul a dat vina pe mine personal.
Probabil erau nevinovați.
E greu să achiți un om nevinovat.
Nici n-aveam de gând să ajung la proces cu acesta.
Vroiam să cad la o înțelegere și apoi să-mi văd de altele.
Nu aveam de gând să ajung la proces cu acesta, d-le.
Planurile ți s-au modificat.
Mi-e teamă să nu fac o greșeală și să spun lucruri greșite...
să fac vreo mișcare greșită. N-ați vrea să riscați atât de mult.
- Viața e un risc. - Poftim?
- Viața e un risc. - Ce vreți să spuneți cu asta?
N-am mai fost pe aici niciodată.
- Ce vreți să fac? - Ascultă.
Ți se vor da întrebările și răspunsurile.
Trebuie doar să citești. Știi să citești, da?
E scris în engleză?
Ai grijă să nu bați câmpii. Să nu bei și să nu pierzi.
- Și dacă pierd? - Atunci o mierlești.
N-am mai auzit niciodată expresia asta.
A o mierli.
Nu mai fac față la chestii din astea. Îl lovește autobuzul pe unul...
și-l dă în judecată pe șofer, mă bag.
O cucoană alunecă în vreun magazin, e cazul meu.
Discuția s-a încheiat.
Sunt alcoolic. Aici vorbim de crimă. Nu e pentru mine.
- Odată era. - Da, dar...
Înainte să lași băutura să-ți conducă viața.
Până mâine să te lași. Și nu mai face fața asta speriată, Snyder.
N-ai nimic de pierdut, la fel ca noi ceilalți.
Nu vreau să fiu o povară pentru dvs., dar pe lângă...
sau în plus față de problema cu alcoolul, mai am și o mică problemă cu drogurile.
- Nimic serios, dar... - Dispari.
Puțin după ce Michael a preluat cazul...
băieții din gașca au fost vizitați de King Benny.
King a cerut că amenințările verbale împotriva lui Michael să continue.
Strigăte de "trădătorul" sau "turnătorul" se auzeau pe toată strada.
Dar nici o amenințare cu moartea.
Capul lui Michael Sullivan, dacă îl vroia cineva...
putea fi cerut doar de King Benny.
Veștile subterane, singurele care contau...
s-au împrăștiat prin cartier cu viteza glonțului.
"Absolvenții" lui King Benny se puseseră în mișcare.
"Absolvenți" era un nume dat tinerilor trecuți prin școala de corecție.
CÂT A BĂUT EA?
Plătești pentru aia sau nu, pămpălăule?
Am nevoie de ajutor, Grăsane. O favoare mare.
Ne vedem afară.
- Te-a vizitat King Benny? - Doamne!
Grozavă echipă mai avem și noi!
Pe de o parte un avocat bețiv, pe de alta, un avocat puștan.
Și marele reporter, care o face pe Sherlock Holmes.
Sunt patru martori care au văzut totul.
Totuși, cei doi acuzați ucid mai multă lume decât cancerul.
Chiar și generalul Custer ar putea să scape.
Nu e nici o legătură între paznic și noi.
Poliția zice că e crimă pentru droguri.
Tot ce ne trebuie e să tragi niște sfori.
Dacă sunteți prinși, v-ați pârlit la modul serios.
Închisoarea vă paște. Închisoarea federală.
Nu mai sunt băieți buni.
Acum sunt ucigași.
Cu sânge rece.
Știu.
Știu ce au fost și ce sunt, dar nu asta e problema.
Nu merită să-ți irosești viața doar ca să te răzbuni.
Tu și cu avocatul aveți o șansă să scăpați.
Să scăpați curați.
N-avem de ales.
Din când în când mai luăm cina cu Carol.
Tot mai locuia în cartier și era asistent social în sudul Bronx-ului.
Grijă ei pentru noi nu se ofilise peste ani.
De fiecare dată când ieșeam în oraș, mergea între Michael și John...
ținându-i de braț...
la pas cu avocatul și ucigașul.
Jefuiește-mă sau ia-mă de soață, Shakes. Sunt prea obosită pentru altceva.
Ce ai zice de o bere?
Dacă atât poți oferi.
Mai pun o îmbrățișare și un sărut.
S-a făcut.
- Arăți obosit. - Mersi.
Nu prea ai timp de somn cu noua ta slujbă, așa-i?
Cât de multe știi?
Doar ce se aude prin cartier.
Și ce citesc prin gazete cum e a ta.
Ce se aude prin cartier?
Că îi vor închide pe John și Tommy pe viață.
Că prietenul lor cel mai bun îi va înfunda.
- Și tu crezi? - E greu să crezi altceva.
Doar dacă nu am înțeles greșit. A preluat sau nu beleaua de caz?
- L-a luat. - Mai rămâne altceva de adăugat?
Îl știi pe Michael foarte bine, poate că mai bine ca mine.
Da, credeam că-l cunosc. Acum nu mai știu.
- Ba știi. - Nu mai știu!
El s-a dus și a cerut cazul!
Zi și tu, ce fel de prieten mai e și ăsta?
De cel mai bun soi.
Soiul de prieten care n-ar sta pe gânduri pentru a-și ajuta prietenii.
Ce tot îndrugi acolo?
Cunoști cartierul, Carol. Totul e putred sau fals pe aici.
De ce ar fi diferit de data asta?
Mi-e foame.
Mă duc să iau ceva de mâncare.
Michael are și el un punct dincolo de care nu poți trece.
Poți să încerci, dacă vrei. Eu am încercat.
Dar el s-a închis.
Nu puteam să-l ating, nici măcar să respir lângă el.
Am crezut că e vina mea.
După o vreme, e mai ușor să renunți.
- Îl mai iubești? - Nu mă gândesc la asta.
Dacă m-aș gândi, aș zice că da.
- Dar nu ești cu John acum? - Da.
Atât cât se poate spune că sunt cu John.
Bărbatul de acum nu e băiatul de altădată.
Nici unul din noi nu mai e.
Dar John are ceva special.
Trebuie doar să te uiți puțin mai adânc.
De ce nu m-ai invitat niciodată în oraș?
- Eu? - Da.
Deoarece erai iubita lui Mikey.
El a ajuns la tine primul.
- Și după Mikey? - Cred că a fost rândul lui Tommy.
Du-te-n mă-ta!
Nu credeam că ai să spui "da" și...
Te-ai înșelat, Shakes.
Ce e? Hai, spune.
Lucrezi la Asistența Socială. Ai acces la dosare.
Din când în când o să avem nevoie de niște informații.
- Orice. - Stai puțin. Ce?
Ce vrei? Vrei informații?
Vrei să-ți aduc dosare? Ți le aduc. Ce mai vrei?
- Îl mai vizitezi pe John? - Da, o dată pe săptămână, cam o oră.
- Bine. - Ce vrei să spui?
Da, e bine. Numai să nu-i spui că ne-am întâlnit.
Să nu-i spui nimic.
Cu cât vă crede că totul e fără speranță, cu atât mai bine s-ar putea să iasă.
Shakes, ce tot spui?
Vrei un Rolls Royce? N-ai să găsești aici.
Du-te în Anglia sau unde mama dracului îl mai fac.
Dacă vrei șampanie, du-te în Franța.
Dacă vrei bani, mergi la un evreu.
Dar dacă vrei să afli informații murdare...
ori vreun secret care nu trebuie divulgat, există doar un loc perfect.
Aici, în cartierul Hell's Kitchen. E locul perfect al tuturor grozăviilor.
Oricine îngroapă ceva aici, noi dezgropăm. Las-o moartă, omule.
Ai rămas doar cu doi martori care vor depune mărturie.
Ceilalți doi s-au răzgândit.
- Care dintre ei? - Oamenii de afaceri.
- Dar tot mai rămân cei doi din separeu. - Deocamdată.
În rest, merge totul ca la carte?
Cu excepția martorului tău. Încă n-am rezolvat această problemă.
Știu.
Când erai la răcoare...
mi-a părut întotdeauna rău că nu te-am putut ajuta mai mult.
- Nu știam că îți plac porumbeii atât de mult. - Îmi place orice nu cuvântează.
Ideea lui Michael despre acest caz era foarte clară.
Vroia să îi scoată vinovați. Pe cei de la Centrul de Reeducare Wilkinson...
pe Sean Nokes, pe Adam Styler, pe Henry Addison și pe Ralph Ferguson.
Vă voi prezenta dovezile și mai apoi mărturii pentru a le susține.
Îi voi plasa la locul faptei.
Voi aduce martorii pentru a confirma...
că se aflau acolo în noaptea crimei.
Vă voi prezenta atâtea dovezi încât să puteți merge în camera juriului...
și să vă întoarceți cu o decizie clară, fără nici o urmă de îndoială.
Sunt sigur că știți ce înseamnă asta...
deoarece vă uitați la televizor tot atât de mult ca și mine.
John Reilly și Thomas Marcano...
sunt doi trepăduși nevinovați, arestați la repezeală...
și tot atât de repede dați în judecată fără a avea dovezi clare.
Privește partea frumoasă a lucrurilor, măcar le știe numele.
E plăcut când mai treci pe aici.
Adu-mi altă lingură. Asta-i murdară.
Nu, o aduce ea.
Cum e la muncă?
Merge.
Știi, tată, am fost și eu la tribunal.
L-am văzut pe John și pe Tommy.
Și m-am gândit la vremurile când eram...
Unde-i puiul?
- Ce ziceai? - Nimic.
Mă gândeam și eu.
- Dar te simți bine, nu? - Da.
Bine.
- Pentru ce naiba sunt aceste lucruri? - Pentru rugăciune.
La te uită la astea.
Maică-ta crede cumva că ești în armată?
Nimic nu e pe lista aprobată.
Sunt sigur că maică-ta are lista asta.
Nu știe engleză așa de bine.
Nu da vina pe noi că maică-ta e o proastă.
Când ne vei lăsa să-ți auzim rugăciunea?
Cred că nu are pentru ce să se roage.
Pune-ți mâinile pe masă și nu le mișcă.
Depărtează-ți picioarele.
Ar fi cazul să-ți spui rugăciunea.
Nu te auzim.
Începe, dacă nu vrei să simți bastonul lui Styler în fund.
"Binecuvântată ești între femei,
"și binecuvântat este rodul pântecelui tău."
Roagă-te frumos și tare.
Mai tare.
Roagă-te, nemernicule! Acum, am zis!
Mai tare!
Aleluia!
Mai tare, pămpălăule!
Ca și cum ai fi în morții mă-sii de biserică!
Scuză-mă. Am pierdut noțiunea timpului.
Am o idee pentru un martor, dar încă nu sunt sigur.
Dar vreau să vii și tu, să vezi cu ochii tăi.
- Unde mergem? - Acasă la el.
- Unde e? - La casa parohială.
Nu, Shakes.
Cum a fost la tribunal azi?
Ca în primă rundă. Toată lumea tatona terenul.
- Cum arătau băieții? - Ca și cum ar fi vrut să nu se afle acolo.
Pe oaia care se pierde de turmă o vrei cel mai tare înapoi.
Nu e prea târziu, părinte.
Încă mai avem o șansă să aducem înapoi două oi rătăcite.
Doar o șansă.
Și e legală?
Ultimele șanse nu sunt niciodată legale.
King Benny e în spatele ei?
E și el băgat, dar nu el e șeful.
- Cine e? - Michael.
Trebuia să-mi dau seama. Din secunda în care a vrut cazul...
- ar fi trebuit să-mi dau seama. - E un plan bun.
Michael s-a gândit la toate. La orice detaliu te-ai gândi...
- el s-a gândit deja. - Nu chiar la toate.
Vă mai lipsește ceva, altfel n-ai fi venit la mine.
- Nu vinzi castraveți grădinarului, așa-i? - Așa-i.
Deci care e problema? Ce vă lipsește?
Un martor.
Avem nevoie de cineva care să depună mărturie că ei erau cu el...
în noaptea crimei.
Și v-ați zis că un preot ar fi perfect?
Nu oricare preot.
Îmi ceri să mint?
Îmi ceri să jur în fața Domnului și apoi să mint?
Vă cer să-i salvați pe doi din băieții dvs.
- L-au ucis pe paznic? - Da.
Deci ce se spune e adevărat? Pur și simplu au intrat și l-au ucis?
Da.
Ați descris perfect scena.
Cred că vreau să beau ceva.
Mai vrea cineva?
Da.
Dar știu că nu-mi ceri mare lucru!
Știm asta.
Nu, nu cred că știți.
Ați zis că oricând am o problemă importantă...
să vin la dvs. după ajutor.
Eu mă gândeam mai degrabă să-ți fac rost de bilete la baseball.
N-am nevoie de bilete la baseball, părinte. Am nevoie de un martor.
Dar cum rămâne cu viața secerată, Shakes? Care e valoarea ei?
Pentru mine? Nici una.
De ce? Spune-mi.
A fost paznic la Wilkinson.
De ajuns?
Dacă părintele urma să intre în joc...
avea dreptul să știe în ce se bagă.
Dacă nu ar fi știut, mă tem că adevărul nu ar fi părăsit camera asta.
M-am gândit că trebuie să afle și Carol.
Doamne Iisuse, eram doar niște puști. Nu eram așa de tari.
Ne legau.
Le-am povestit de tortură, bătăi și violuri.
Le-am spus de cei patru băieți speriați care se rugau...
la Dumnezeul părintelui Bobby pentru ajutorul ce n-a mai venit.
Le-am spus totul.
Și apoi nu te mai poți împotrivi. Pur și simplu accepți totul.
John bocea mai toate nopțile. Se auzea de la capătul holului.
Știți că a vrut să se facă preot.
Și apoi și-a dat jos pantalonii. Nici nu știam ce e ăla sex oral.
Pur și simplu am leșinat. Îmi amintesc că nu mai puteam respira.
Apoi am început să mă înec.
Îmi smulgea părul de pe ceafă.
Apoi am leșinat.
Dar tot îmi amintesc că odată, ca să se distreze, ne-au dus la subsol...
ne legau câte doi sau trei la un loc...
și-i obligau pe ceilalți să se uite cum le dădeau jos pantalonii și îi violau.
Trebuie să iau o decizie.
Mă rog să fie cea bună.
Va fi, părinte, oricum ați alege.
Deci, stăteați la masă și luați cina...
- când doi bărbați au intrat, corect? - Da.
L-ați văzut când se apropiau de masa d-lui Nokes?
L-am văzut, da.
- Ați auzit ce au discutat? - Nu.
- L-ați văzut scoțând pistoalele? - Nu.
- Ați auzit împușcăturile? - Da.
Și ce au făcut? Cum s-au comportat după ce au tras?
Au ieșit din local ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
În acel moment, d-nă Salinas, le-ați văzut clar fetele?
Da. Am ridicat privirea în timp ce ieșeau.
- Sunteți sigură? - Da, foarte sigură.
Se află cei doi bărbați din local în această sală astăzi?
Da.
Ați putea să îi indicați pentru juriu?
Sunt cei de colo.
D-le judecător, aș dori să se ia act...
că d-na Salinas i-a identificat pe inculpații John Reilly și Thomas Marcano...
- ca fiind cei doi oameni în cauză. - S-a luat act.
Vă mulțumesc. Nu mai am întrebări.
Avocatul apărării, sunteți gata să începeți?
Da, d-le judecător. Bună dimineața.
Am doar câteva întrebări.
Nu vă răpesc prea mult timp, d-nă Salinas.
Ați afirmat că ați servit doar vin, ca băutura la cină. Corect?
Da.
Sunteți sigură de asta? Sunteți sigură că atât ați servit, o sticlă de vin?
Da, o sticlă de Chianti roșu.
- Ați mai băut altceva înainte de asta? - Ce vreți să spuneți cu "înainte"?
La prânz, poate. Ați băut ceva anume la prânz?
- Da. - Ce ați băut?
Am fost la cumpărături și m-am oprit într-un local pe Madison Avenue...
Nu v-am întrebat unde ați fost. V-am întrebat ce ați băut la prânz.
- Un martini. - Și altceva?
Probabil niște vin.
Așa și câte pahare de vin ați băut?
Unul, poate două.
- Mai degrabă două? - Da, probabil că două.
Ați...
Mult timp îi mai ia.
Ar fi trebuit să îi prind întrebările de cămașă.
Aș dori să-mi spuneți...
La cină, ați...
Vă rog să ștergeți întrebarea.
LA CE ORĂ
AȚI LUAT PRÂNZUL?
La ce oră ați luat prânzul, d-nă Salinas?
Obiectez, d-le judecător.
Ceea ce a făcut în ziua crimei...
nu are de-a face cu ce a văzut în seara aceea.
Contează cât a băut, d-le judecător.
Se respinge.
D-nă Salinas, la ce oră ați luat prânzul?
- Pe la 13:30. - Și ce ați servit la prânz?
A trecut ceva timp. Probabil o salată.
Îmi place să mănânc ușor în timpul zilei.
Un martini, două pahare de vin și o salată. Corect?
Da, e corect.
Iar apoi ați servit vin la cină, șase ore mai târziu. Corect?
Da, e corect.
Cât vin băuserăți...
până când clienții mei ar fi intrat în local?
- Două pahare. - Sunteți de acord că patru pahare de vin...
și un martini în șase ore sunt mult pentru dvs.?
Așa e.
Ați auzit vreodată un foc de pistol înainte de noaptea în cauză?
Nu.
- Cum ați descrie sunetul? - A fost tare. Asemeni sunetului de artificii.
- V-a speriat sunetul? - Foarte mult.
Ați închis ochii?
La început, până s-au oprit împușcăturile. Apoi i-am deschis.
Credeați că bărbații care au tras vroiau să-i ucidă pe toți cei din local?
Nu prea știam ce să cred. Știam doar că bărbatul a fost împușcat.
Ați crezut că puteați fi împușcată mortal de cei doi ucigași cu sânge rece?
Da.
Și totuși, în ciuda acelei frici, în ciuda riscului de a fi ucisă...
v-ați uitat la fețele lor în timp ce plecau?
- Da. - Corect?
Da, așa e.
Le-ați văzut fetele? Chiar...
le-ați văzut fețele, d-nă Salinas?
Am aruncat o privire când au plecat, dar le-am văzut clar.
Ați aruncat o privire?
Nu v-ați uitat?
L-am văzut.
Ați aruncat o privire, d-nă Salinas.
Ați aruncat o privire cu ochii unei femei înspăimântate...
care e posibil să fi băut cam mult.
- Obiectez, d-le judecător. - Nu-i nevoie.
Nu mai am întrebări.
Vă mulțumesc, d-nă Salinas. Puteți coborî.
Era 6:15, duminică dimineața.
Frank Magcicco lucra la omucideri, în Brooklyn.
Era un detectiv de prima mână cu un nume curat și o reputație solidă.
Era, de asemenea, nepotul lui King Benny.
Nick Davenport lucra la departamentul Afaceri Interne.
Era ambițios. Vroia să ajungă căpitan înainte de 40 de ani.
Știa că pentru a avansa rapid...
trebuia să toarne mulți polițiști corupți într-o perioadă scurtă de timp.
Frank, ce înseamnă asta?
În locul tău, aș face ce zice el.
Dacă faci asta, o să iei micul dejun o dată pe lună cu Comisarul.
Se vede treaba că ai ceva cu Styler ăsta. Ce ai împotriva lui?
- Încă ceva. - Nu mai pot aștepta.
E simplu. Nimeni nu o să afle cum ai obținut informația asta. Nimeni, mă-nțelegi?
Cum ai obținut-o?
Mi-a căzut pur și simplu în plasă. La fel cum o să cadă și într-a ta.
Doamne Dumnezeule!
- Ai totul aici, minus mărturisirea. - M-am gândit să-ți las asta ție.
Aș vrea să-l snopești în bătaie până afli.
Ai chiar și fotografii.
Nenorocitul ăsta face cam 5.000$ pe lună, jumulind traficanții de droguri.
- O face de vreo trei ani. - Aș zice patru.
- N-o să apuce cinci. - Ai destul pentru o condamnare?
Nu depinde de mine. Depinde de juriu.
Prezintă asta juriului.
Ce avem aici, Sherlock Holmes?
Acum trei săptămâni, cadavrul unui traficant...
pe nume Indian Red Lopez a fost găsit pe o alee în Jackson Heights.
Trei gloanțe în cap, nimic în buzunare.
Până acum e clar.
Lată pistolul ce l-a ucis și iată cartușele goale.
Care e a treia probă?
Amprentele de pe pistol îi aparțin lui Adam Styler.
- Fă-mi o favoare, te rog. - Care anume?
Dacă vreodată ajung pe lista ta neagră, dă-mi un telefon.
Dă-mi o șansă să îmi cer scuze.
Dacă mai ai nevoie de altceva, vorbești cu Frank.
- Știe cum să dea de mine. - Ai grijă de tine, puștiule.
- Îți vei crea probleme. - Fac și eu ce pot.
- Te-ai gândit vreodată să te faci polițist? - Și să devin un băiat rău?
- Trupul Domnului. - Amin.
Trupul Domnului.
Amin.
Michael a făcut tot ce putea face...
un procuror pentru a obține o condamnare.
A chemat un expert să vorbească despre pistolul care l-a ucis pe Nokes.
Numai că nu a putut să prezinte arma crimei drept probă.
Și nu a prezentat juriului un motiv pentru crimă.
Tensiunea sarcinii sale, orele lungi în care lucra...
și nesiguranța rezultatului erau o povară grea pentru el.
Le-ați văzut fetele?
Da, m-am uitat la ei, iar ei s-au uitat la mine.
V-au spus ceva?
Nu, doar s-au uitat la mine și au ieșit.
Sunteți sigur că cei doi l-au ucis pe Sean Nokes?
Știu că ei l-au ucis.
Dacă planul reușește, ar fi succesul tuturor...
Dacă dă greș, vina ar fi doar a lui Michael.
Părintele Bobby Carillo, un jucător excelent de baschet în cartier...
a rămas cheia întregului plan de a-i scăpa pe cei vinovați.
V-ați întors să vă uitați în spate când ați auzit împușcăturile, d-le Carson?
De ce nu v-ați întors, d-le Carson?
Eram îngrijorat de siguranța celei cu care eram.
V-au amenințat cei doi indivizi în vreun fel?
Nu.
Au amenințat pe cineva din Restaurantul McHale, din câte știți?
Nu am văzut, dar știu.
Dacă nu i-ați văzut pe inculpați trăgând în victimă...
atunci cum știți că ei l-au împușcat?
Care-i graba?
Shakes nu trebuia să te trimită. E prea riscant.
Nimeni nu m-a trimis. Vroiam să te văd.
De ce?
Shakes s-a întâlnit cu părintele Bobby acum două săptămâni.
- Nu a mai auzit nimic de la el, de atunci. - Nu e o decizie de moment pentru el.
- Ce se-ntâmplă dacă nu depune mărturie? - Atunci avem o problemă foarte serioasă.
Roagă-l pe Shakes să vorbească cu părintele din nou.
Roagă-l să-i spună întreaga poveste. Va ști ce vreau să spun.
Deja a făcut-o.
Cum?
Eram cu el când i-a spus părintelui Bobby.
Am auzit tot, Michael.
Deci știi.
Da.
Dacă mi-ai fi spus...
cred că lucrurile ar fi stat altfel.
Dacă ai fi putut să vorbești.
Poate...
Salut, ce faci?
Carmine, regimul tău dă rezultate. Nu-mi pasă ce zic ceilalți.
- Încă mai ții la Doris Day. - Era o femeie de treabă.
O cunoști pe vrăjitoare?
E greu să treci cu vederea o doamnă cu patru negi și un ochi.
Are nevoie de capete.
Du asta la vrăjitoare.
Dar de ce are nevoie de capete?
- La ochii. - Minunat.
Îi pune într-un castron și îi amestecă cu apă și ulei.
Și apoi?
Oamenii cu dureri de cap se duc la ea.
Ea se uită în ochii lor și le spune...
cine le vrea răul.
Spune câteva cuvinte și durerea de cap dispare.
Din când în când, persoana care vrea răul dă colțul.
Tipul ăsta, Addison, cel care lucrează pentru primar...
își dă demisia în două săptămâni.
Nu vrea să știe nimeni ce fel de om e.
Nu vrea să vadă nimeni unele poze cu el ce nu trebuie văzute.
- Știe de asta? - Va ști în curând.
Băieții pe care îi aduce la petreceri costă.
Addison face bani frumoși, dar nu destui.
Câte datorii are?
8.000$ cu dobândă mare. L-am plătit eu.
Dvs.?
Datoriile lui Addison îmi aparțin mie acum.
- Dvs. urâți datoriile. - Îl urăsc pe Addison.
Trebuie să jucăm murdar acum. Iar eu mă pricep.
Și îmi place să joc singur.
Ești un băiat de treabă. Totdeauna ai fost. Să nu te schimbe asta.
Maică-sa i-a spus Edward Goldenberg Robinson...
după actorul ei favorit.
Ca să meargă pe aceeași strună...
Eddie Robinson și-a luat porecla Micul Cezar...
deoarece a ajuns mare ocupându-se cu traficul de droguri.
Avea un fiu de 12 ani într-o școală privată din New York.
l-a spus Rizzo, după numele fratelui său mai mic...
care a murit pe când era închis la Centrul de Reeducare Wilkinson.
- Vreau să-mi dai niște bani. - Bine.
Voi coopera cu tine.
- Când mi-i dai înapoi? - Nu ți-i mai dau înapoi.
Altcineva ți-i va da.
Cineva pe care-l cunosc?
Fratele tău l-a cunoscut.
Cum de-l cunoștea pe Rizzo?
Henry Addison era paznic într-o școală de corecție.
A fost acolo cât timp Rizzo era acolo și înainte și după moartea lui.
Numără 8.000$, pune-i într-un plic.
Ai avut o viață lungă, bătrâne.
Toți bătrânii au.
Te-ai dat cu macaronarii pe când erau la putere.
M-am descurcat și eu.
În mod foarte elegant.
Ai adus clasă și stil afacerii.
Ai impus respect prin felul cum te îmbrăcai, cum vorbeai.
Întotdeauna mi-a plăcut asta la tine.
Nu te pot ajuta. Croitorul meu a murit.
Dau eu de prietenul nostru și iau eu banii pe care mi-i datorează.
- Îți datorează ceva mai mult decât bani. - Nimic nu e mai important decât verzișorii.
- Ba da. - Ce, bătrâne?
Ce-mi datorează tipul ăsta de-i mai valoros ca banii?
Ți-l datorează pe Rizzo. El e cel ce l-a omorât pe fratele tău.
- Au spus că a murit de pneumonie. - Ei au spus asta.
Care e relevanța acestei cereri?
Deci Ralph Ferguson e profesor de religie.
Nu știu, d-le avocat. Ceea ce-mi cereți e neobișnuit.
Știu, d-le judecător. Vreau doar să dau o fată victimei.
Altfel e doar un alt nume la rubrica "Decese".
D-le Snyder, aveți vreo obiecție?
Nici o problemă.
D-le judecător, acuzarea ar dori să-l cheme pe Ralph Ferguson ca martor.
- Bună dimineața, d-le Ferguson. - Bună dimineața.
Vă mulțumesc că ați venit. Știu că pentru dvs. a fost un drum lung.
Îmi pare rău că a trebuit să fie pentru un lucru ca acesta.
Dvs. și victima, Sean Nokes, ați fost prieteni buni.
Mărturia dvs. asupra caracterului victimei va fi neprețuită.
Am fost prieteni buni. Ar fi greu să găsesc un prieten mai bun.
- Ați fost prietenul lui cel mai bun? - Cel mai apropiat, cu siguranță.
- De cât timp vă cunoșteați? - De vreo 17, 18 ani.
- Vă vedeați des? - Cât de des se putea.
La sfârșit de săptămână, în vacanțe, de sărbători, chestii de genul ăsta.
- Ce fel de om era Sean Nokes? - Un om bun.
Prea bun pentru a fi ucis de doi huligani.
Obiectez. Afirmația e doar o opinie, nu e reală.
- A fost rugat să-și exprime opinia. - Se respinge. Vă rog continuați.
D-le Ferguson, aveați cunoștință de dușmanii pe care ar fi putut să îi aibă?
Sean Nokes nu avea nici un dușman.
Vă mulțumesc, d-le Ferguson. Nu mai am întrebări.
- Ce e aceasta, o închisoare? - Nu, e o instituție de reeducare a băieților.
Care era funcția dvs. în această instituție?
Personal standard.
Îi disciplinam, mă asiguram că ajung la timp la ore...
îi supravegheam, aveam grijă să se culce la timp. Nimic interesant.
În calitate de paznici, aveați voie dvs. și dl. Nokes...
să folosiți forța pentru a-i "disciplină", după cum ați spus dvs.?
- Ce vreți să spuneți prin "forța"? - Aveați voie să îi loviți?
Nu, bineînțeles că nu.
A fost vreun băiat lovit de vreun paznic...
vreodată la Centrul Wilkinson?
Sunt sigur că s-a putut întâmpla și așa ceva.
Era o instituție mare, dar nu era ceva obișnuit.
Sigur. Haideți să fim mai clari.
Ați lovit dvs. sau dl. Nokes vreodată pe vreunul din băieții din grijă dvs...
la Centrul de Reeducare Wilkinson?
Doriți să repet întrebarea?
Nu.
Atunci vă rog să răspundeți. Nu uitați că sunteți sub jurământ.
Câțiva dintre băieții pe care îi considerăm noi indisciplinați...
au fost loviți uneori.
Și cum erau loviți?
- Nu înțeleg ce vreți să spuneți. - Un pumn...
o palmă, un picior, un baston, poate?
- Depindea de situația respectivă. - Și cine evalua situația respectivă?
Paznicul de la fața locului.
Aveați multă putere asupra unui băiat, nu credeți?
- Făcea parte din slujbă. - Făcea și tortură parte din slujbă?
Băieții erau torturați, nu-i așa?
Definiți tortura.
Haideți să definim tortura.
Ars cu țigara, bătăi la întâmplare.
Regim celular fără mâncare și fără lumină.
Au avut loc asemenea scene?
- Ocazional. - Cine-i tortura?
- Paznicii. - Care paznici?
Nu mi-i mai amintesc pe toți.
Amintiți-vă un nume.
D-le avocat, sper că întrebările acestea să aibă legătură cu acest caz.
- Da, d-le judecător. - Spre binele dvs.
D-le Ferguson, au existat cazuri de abuz sexual...
la Centrul de Reeducare Wilkinson?
- Da, am auzit că au existat. - Nu vă întreb ce ați auzit.
Vă întreb ce ați văzut.
- Te rog închide ușa. - Am crezut că vă place, băieți.
Da, am văzut.
Dvs. și Sean Nokes ați abuzat vreodată sexual de vreun băiat?
Ați violat vreodată dvs. sau Sean Nokes pe vreun băiat de la Centrul Wilkinson?
D-lor avocați, vă rog apropiați-vă.
Tocmai i-am tras-o prietenului tău Johnny.
D-le avocat, ce naiba se întâmplă aici?
Nu cred că am chemat martorul potrivit.
Am forțat puțin legea ca tu să-l poți examina pe acest martor.
Acum s-a întors împotriva ta.
Te rog, Ferguson, nu face asta.
D-le Ferguson, vă rog să răspundeți la întrebare.
- Te rog, Ferguson. - Mai trec și mâine.
O întrebare, d-le Ferguson. Sean Nokes...
Nu-mi place să mă grăbesc.
... v-a vizitat la domiciliu în mai multe ocazii, corect?
L-a lăsat vreodată fosta dvs. soție pe Sean Nokes singur cu copilul?
Cu copilul nostru?
Da, cu alte cuvinte, l-ar fi lăsat vreodată fosta dvs. soție...
doar cu copilul?
Nu ar fi existat nici un motiv ca el să rămână singur cu copilul nostru.
Nu s-ar fi ivit ocazia.
Nu s-ar fi ivit? Soția și-a exprimat vreodată îngrijorarea?
Avem o declarație ce explică de ce nu l-ar fi lăsat niciodată...
pe Sean Nokes în aceeași cameră cu fiul dvs.
- Obiectez. - Se aprobă.
N-o să mă mai atingi vreodată!
Da.
Da?
Da, ce?
Da, Sean Nokes a avut relații cu niște băieți.
- Erați de fată? - Da.
- Erați un observator al acestor relații? - Da.
Ați fost mai mult decât un observator?
Pe atunci beam...
Mai erau și alți paznici de față în timpul acestor relații?
Da.
- Cu dvs. și dl. Nokes? - Da.
- De mai multe ori? - Da.
D-le Ferguson, mai credeți că Sean Nokes a fost un om bun?
A fost prietenul meu.
Un prieten care viola și maltrata băieții pe care era plătit să îi păzească?
Nu mai am întrebări.
M-am săturat.
Martorul poate să plece.
Dacă aș fi în locul dvs., nu aș pleca prea departe de casă.
Sunt anumiți oameni care doresc să vorbească cu dvs. Ați înțeles?
Michael a continuat să facă jocul ambelor părți.
Fiind când acuzarea, când apărarea, l-a arătat pe Ferguson în adevărata lumină...
și a ținut ascuns de ochii juriului motivul lui John și Tommy...
de a-l ucide pe Nokes.
Micul Cezar, care ținea o poză a fratelui său mort în buzunarul de la piept...
a adus în discuție împrumutul lui Henry Addison.
Era un împrumut pe care Addison nu-l putea plăti.
Dar i-a dat Micului Cezar singurul motiv...
să se răzbune pentru Rizzo.
Davenport nu a irosit timpul verificând informațiile despre Adam Styler.
A fost arestat și acuzat imediat pentru uciderea traficantului din Queens...
și opt acuzații de corupție și dare de mită.
Scorul e de șase la doi pentru mine.
Majoritatea oamenilor joacă acest joc vara.
E mai ușor să vezi mingea fără să ai lacrimi în ochi.
Mă doare-n cot de majoritatea oamenilor...
Ai să ai o criză cardiacă, iar eu nu îți fac respirație gură la gură.
Nici eu nu mă căsătoresc cu tine.
John și Tommy au început să simtă ceva. Încă nu-și dau seama ce.
O să curgă multă apă pe gârlă până se trezesc ei.
Snyder ne-a ajutat enorm. Nu e un om rău.
După spusele tale, credeam că abia se ține pe picioare.
E bețivan, dar nu și prost.
Victorie e când John și Tommy sunt achitați.
Apoi trebuie să îi depărtezi de locul crimei.
Trebuie să îi duci altundeva. Și doar un singur martor poate face asta.
Până acum o face pe omul invizibil. Nimeni nu l-a văzut.
Dacă nu apare? Dacă trebuie să continuăm doar cu ce avem?
Dreptatea străzii e singura care contează.
Judecătoria e pentru cei din centru, la costum, cu bani...
avocați de familie bună. Dacă ai bani, poți să cumperi și dreptatea.
Dar pe străzi, dreptatea nu are preț.
Este ea oarbă la tribunal, dar pe străzi nu e.
În cartier, cucoana justiție vede.
Avem nevoie de amândouă.
Apoi ai nevoie de un martor.
Doamnelor și domnilor jurați, nu trebuie să țineți seama...
de mărturia lui Ralph Ferguson.
Întreaga sa mărturie va fi scoasă din dosar.
Aici se încheie partea acuzării, d-le judecător.
- Acuzarea a încheiat? - Da.
E apărarea gata să înceapă?
Nu sunt sigur, d-le judecător.
- Nu știu. - Nu știți?
Nu sunt sigur. Mai așteptăm...
Bine. Mâine dimineață la ora 9. Aduceți un martor sau încheiați.
Totul e bine?
Mă bucur să aud asta.
Ai întârziat.
A fost foarte interesantă slujba de dimineață.
D-le judecător, apărarea îl cheamă pe părintele Robert Carillo.
Cunoașteți pe majoritatea celor din parohie?
Îi cunosc pe toți din parohie.
Îi cunoașteți pe inculpați, John Reilly și Thomas Marcano?
- Da. - De cât timp îi cunoașteți?
De când erau copii. Amândoi au fost învățăceii mei.
Rămâneți în picioare.
- De cât timp sunteți la biserică? - Se fac 20 de ani la primăvară.
- Ridicați mâna dreaptă. - Sunt preot.
În cazul Statul New York...
împotriva lui John Reilly și Thomas Marcano...
jurați să spuneți adevărul...
doar adevărul și numai adevărul, așa să vă ajute Dumnezeu?
Da.
Preot principal, oficiez liturghia zilnică, ascult spovedaniile.
Vă amintiți unde erați în seara de 1 noiembrie, anul curent?
- Da. - Unde anume?
Eram la un meci de baschet. Jucau echipele Knicks și Celtics.
Când a început meciul?
- Pe la 19:30. - La ce oră s-a terminat?
Între 21:30 și 22:00.
- Vă amintiți cine a câștigat partida? - Din păcate, echipa Celtics.
Kevin McHale și Robert Parish au fost prea buni pentru ai noștri.
Chiar dacă era Ziua Tuturor Sfinților.
Data viitoare îmi dați un telefon și mă rog la al meu.
O să încerc.
Părinte Carillo, ați fost singur la meci?
- Nu, am fost cu doi prieteni. - Și cine erau cei doi prieteni?
John Reilly și Thomas Marcano.
- Cei doi inculpați? - Da, chiar ei.
Părinte Carillo, la 20:25, în momentul în care poliția susține...
că victima Sean Nokes a fost ucisă...
mai erați cu dl. Reilly și cu dl. Marcano la meciul de baschet?
Da.
La ce oră v-ați despărțit de dl. Reilly și dl. Marcano?
În jur de 22:30, ceva mai târziu.
M-au lăsat în fața casei parohiale, de unde m-au și luat.
V-au spus unde vroiau să meargă?
Nu, dar mă gândesc că, după o seară petrecută cu un preot...
au intrat în primul bar pe care l-au găsit deschis.
Deci, părinte, dacă cei doi inculpați erau cu dvs. la 20:25...
în seara crimei, nu ar fi putut să îl împuște mortal pe Sean Nokes...
după cum susține acuzarea. Corect?
Nu și dacă l-au împușcat de pe stadion.
Nu a fost împușcat de acolo.
Atunci nu a fost împușcat de acești băieți.
Nu mai am întrebări, d-le judecător. Mulțumesc, părinte.
- Martorul vă aparține, d-le Sullivan. - Vă mulțumesc.
Ați cumpărat biletele, părinte, sau vi le-au dat ei?
- Nu, eu le-am luat. - În ziua meciului?
Am fost după bilete, cu vreo săptămână înainte.
Mai știa altcineva că vă duceați la meci, în afară de inculpați?
Nu cred.
Erați cu cineva când ați cumpărat biletele?
Nu.
- Și nu v-a văzut nimeni cumpărându-le? - Corect.
- Ați luat bonul de casă? - Nu.
Ați plătit cu cec? Cu Mastercard? Visa?
Nu, am plătit cu bani lichizi. Eu așa plătesc de obicei.
Țineți la băieții din parohia dvs., nu-i așa?
Foarte mult.
Și nu e nimic ce nu ați face pentru ei, corect?
Orice ce-mi stă în putere, aș da o mână de ajutor.
Ca un tată, un tată bun ce are grijă de fiii săi.
Da, cam așa ceva.
Ca un bun tată, este adevărat că ați dori să îi protejați...
de ceva ce nu ar fi trebuit să facă?
Tot atât de mult cât aș vrea să îi protejez de ceva ce-au spus alții că ar fi făcut.
- Cum ar fi o crimă? - Da, cum ar fi o crimă.
Ajutați-mă să înțeleg corect. Nimeni nu știa că vă duceți la meci.
Nu v-a văzut nimeni nici acolo, nici cumpărând bilete.
Nu există vreo dovadă că le-ați cumpărat. Nu aveți chitanță pentru bilete.
Corect?
Da, corect.
Atunci cum știm într-adevăr, părinte?
Cum știm...
că dvs. și cei doi inculpați erați la meci în noaptea crimei?
Vă spun asta ca martor și ca preot. Am fost la meci.
Da, preoții nu mint. Am dreptate?
Un preot cu cotoarele de la bilete nu are nevoie să mintă.
Eu păstrez cotoarele tot timpul.
Vreți să le vedeți?
De ce oare, părinte? De ce țineți mereu cotoarele?
Pentru că nu știi niciodată când cineva vrea și o dovadă a cuvântului dat.
A mai pus cineva vreodată cuvântul dvs. la îndoială?
Nimeni. Dar există o primă dată pentru orice.
Nu mai am întrebări. Mulțumesc, părinte.
Mulțumesc, părinte. Puteți pleca.
Nu mi-am mai revenit de când l-am auzit pe părintele Bobby mințind...
pentru a echilibra scorul.
A depus mărturie pentru ei, apoi împotriva centrului Wilkinson...
și a răului care a sălășluit acolo prea mult.
Chiar și așa, mi-a părut rău că a trebuit să o facă.
CURTEA DE JUSTIȚIE A STATELOR UNITE
În legătură cu acuzația de ucidere fără premeditare...
care e verdictul în cazul inculpatului John Reilly? Vinovat sau nevinovat?
Nevinovat.
În legătură cu acuzația de ucidere fără premeditare...
care este verdictul dvs. în cazul inculpatului Thomas Marcano? Vinovat sau nevinovat?
Nevinovat.
Vă mulțumesc. Juriul este eliberat de responsabilitate.
Salut, ce mai faci? Îmi dai și mie un hot dog?
Muștar și condimente. Multe condimente.
Dă-i două șervețele.
Te-ai descurcat de minune, d-le avocat.
- Ce se întâmplă cu tine acum? - Ce se întâmplă? Îmi dau demisia.
Mai aștept câteva săptămâni și îmi dau demisia.
După cum m-am descurcat în cazul ăsta...
nu se vor grăbi să mă mai țină.
Așa că treci de partea apărării. Aduce mai mulți bani.
Totdeauna vor fi mai mulți băieți răi decât buni, Mikey.
Și îți dai seama câte parale faci de pe urma unora ca John și Tommy?
Te-ai făcut cu casă și piscină.
Nu mă interesează.
Am văzut tot ce se putea într-un tribunal.
- E timpul și pentru altceva. - De exemplu?
Îți voi spune când voi ști și eu.
Ești prea bătrân să joci baseball...
și prea tânăr să te apuci de golf.
De ce îmi cauți nod în papură? Nu mă speria.
O să te descurci. Întotdeauna te-ai descurcat.
E timpul pentru liniște, Shakes.
Vreau doar să închid ochii și să nu revăd locurile pe unde am fost.
Am obosit.
Nu știu.
Poate că am noroc și uit că am fost acolo.
Să nu te dai la fund, d-le avocat.
- Poate am nevoie de un avocat bun odată. - Nu-ți permiți un avocat bun.
Atunci am nevoie de un prieten bun.
O să te găsesc când o să ai nevoie. Contează pe asta.
Întotdeauna am contat pe asta.
A trecut o lună de la achitare și nimeni nu a luat legătura cu ceilalți.
În acele săptămâni viețile noastre au revenit...
la starea de dinainte de uciderea lui Sean Nokes.
Carol a revenit la dosarele ei de asistență socială...
ajutând pe tinerii cu necazuri și pe mamele singure.
John și Tommy au ajuns din nou pe străzi, capi ai găștii lor.
Eu am fost promovat de la secretar la ajutor de reporter, la secția mondenități.
Michael, după cum promisese, și-a dat demisia...
după ce a pierdut un caz ce părea imposibil de pierdut.
Mă scuzați.
N-am idee cum dracu' să-ți mulțumesc.
Nu-mi vine să cred ce-ai făcut. Nu-mi vine să cred că am scăpat.
Nu e meritul meu, e al lui Mikey. A fost planul lui.
Când am auzit prima dată că preia el cazul, vroiam să-l împușc.
Apoi mi-am zis : e prieten...
și dacă e să fiu închis, cine aș vrea să o facă?
După cum a condus cazul, am zis că e dus cu pluta.
Începea să îmi pară rău pentru nemernic.
Niciodată să nu-ți pară rău pentru un avocat.
Vino aici, d-le avocat.
Tu ești adevăratul Conte!
Bine sănătos, locuind în New York.
- Maniacul naibii. - Am înțeles.
Ce-i aici, bar de homo?
A fost până ai apărut tu.
De ce nu-mi dai și un pupic pe lângă salut?
Dispari din calea mea!
Hai să bem ceva!
Cei Patru Gladiatori.
Cel mai prost cvartet ce a cântat în cartierul ăsta.
Care era numele pe care vroia Shakes să i-l pună?
Deșteptul vroia să-i spună "Contele și insulele lui".
- Drăguț! - Atât de dulce!
Ar fi vândut albumele ca pâinea caldă.
Nu eram chiar așa răi. Unii vroiau să ne audă cântând.
Puștii de la școala de surzi nu se pun.
Un cântec pentru Carol.
- Am ieșit la pensie de mult. - Hai, blegilor!
Stai. Nu trebuie să mergeți și să împușcați pe cineva?
Nu!
Întotdeauna ne facem timp pentru un cântec!
- Glumeam. - Toată lumea vin?
Alege melodia, Mikey. Numai să nu fie lentă.
Dă tonul!
- Câte cântece știi? - Unul.
Fii bărbat
Cum știi mai bine
Fii bărbat, fiule
Mergi în lume Uită fata
Nu uita fata.
Pe 16 martie 1984...
cadavrul umflat al lui John Reilly a fost găsit într-un apartament...
lângă sticla de gin contrafăcut care l-a ucis.
La vremea morții, era suspect în cinci cazuri de crime nerezolvate.
Împlinise 29 de ani de două săptămâni.
Thomas Marcano a murit pe 26 iulie 1985.
A fost împușcat de aproape, de cinci ori.
Cadavrul nu i-a fost descoperit decât după o săptămână.
În buzunar avea un crucifix și o poză a Sf. Iuda.
Avea 29 de ani.
Michael Sullivan trăiește într-un orășel din provincie din Anglia...
unde lucrează ca tâmplar cu jumătate de normă.
Nu mai practică avocatura și nu s-a căsătorit niciodată.
Trăiește singur și retras.
Carol lucrează tot ca asistent social și locuiește în Hell's Kitchen.
Nu s-a măritat niciodată...
dar e o mamă singură ce întreține un fiu de 12 de ani.
Băiatului, John Thomas Michael Martinez, îi place să citească...
iar maică-sa îi spune Shakes.
A fost seara noastră festivă și am stat cât de mult s-a putut.
Era finalul nostru fericit.
Pentru ultima dată eram împreună din nou.
Viitorul strălucea în zare...
și credeam că vom fi împreună pentru totdeauna.
Departamentul Statului New York pentru Centrele de Reeducare susține
că faptele prezentate aici nu au existat și nu există în nici un centru
pentru minori, nici un document nu sprijină aceste acuzații.
Procuratura din Manhattan declară
că un asemenea proces n-a avut loc. Ei neagă orice informații
despre cele prezentate în film.
Lorenzo Carcaterra susține că numele, datele și locurile
au fost schimbate. El își susține povestea.
Romanian
Dvdrip by okota_99.